Най-забавните обложки на български музикални албуми
Следващите обложки подбрах оттук-оттам из нета, основно от bulgarianoriginals70s-80s.blogspot.com. В началото още искам да направя уговорката, че пропуснах всички обложки с откровено идеологически мотиви от онова време (и те са ни смешни сега, ама по друг начин). Подбрал съм образци на графичната кичерия от онова време – кичерия най-вече дошла от някаква почти детска наивност. В същото време не се колебая да ги причисля точно към кичерията, а не просто към наивитета на тогавашните хора. Защото и по онова време е имало чудесни графични решения и много от плочите ми вкъщи си бяха красиви тогава; красиви са и сега.
Пропускам плочи със заглавия като “За вас строители” и “Любими песни на Ленин”. Като казвам, че няма да има идеология, имам предвид, че няма да има примерно такива обложки:
Но това не означава, че няма да има такива:
Под това заглавие Балкантон издава през 1977г. компилация от песни, посветени на човека в униформа. Родната милиция ни е пазила и тогава – с усмивка и черно-бяла строгост, както личи от леко килнатия старшина от тази обложка.
Песни за дълъг път? Не бих се обзаложил.
Плочата е от 1977 г., а попада в класацията заради несъразмерната и непохватно пришита фигурка на Катя върху влаковите релси. Фотошоп все още предстои някъде в бъдещето.
Албум на “Кукери”, 1983 г. Небе – добре. Стена в хоризонтално положение – странно, но да кажем. Кому е хрумнало обаче да изтрие краката на мъжете от състава и да накара дамата да приеме тази неестествена поза, можем само да гадаем.
Тази обложка влиза в класацията заради надписа на английски горе. “Любими” са го намерили в българо-английския речник, но кой да ти чете правилата за множествено число в английския. Melody – melodys. Какво толкова.
Този албум (1994 г.) влиза в класацията най-вече заради стайлинга – дебела сура кожена яка, шалче с мотив, риза и вратовръзка отдолу, сив кариран каскет. Силно.
През 1988 г. “младите” чупят черупката на яйцето и си подават оттам китарата. Китарата е Фендер Стратокастер; в днешно време това се нарича “продуктово позициониране”. Въпросът е друг – в това графично решение никак не ми е ясно откъде ще излезе останалата част от китарата.
Иху-ихаха. Преди 25 години – може би. Но тук оркестрантите имат вече едно улегнало излъчване. 1987 г.
Е, то плочите със стари градски песни кога ли са имали друг дизайн…
Хубава жена и ръбата статуя. Белият град е Сандански, годината е 1988.
1986 г. – двамата с артистични псевдоними Кора и Дан. За Кора не знам, но погледът на Дан казва сякаш класическото “I’ll be back” на бате Арни.
На обложката на този албум от 1984 г., зад симпатичния Здравко и хубавата Катя изброявам (я да видим): чаша (съборена драматично), зарчета (разпилени съдбовно), роза (романтична), часовник (тоже съдбовен), панделка (празнична), огледало (май), нещо като зелен женски бюст от статуя (ерос), отделно бели росни китки и плюшени завеси. Мааалко са попрекалили 🙂
Хубавото момиче е приседнало на капака на полско фиатче (за несведущите – това беше нещо като VW Beetle за социализма – симпатично, малко и гъзарско возило, трудно добиваемо също така). На момичето са му нахлузили жабо на врата и са му тикнали в ръцете саксофон-играчка, после са светнали фаровете на фиатчето и са поръсили цялата композиция с бенгалски огън и цветни червейчета за разкош и феерия. Да се радва сиромашийката. 1986 г.
Хората през 1981 явно са нямали нашето изкривено подсъзнание, което моментално, при вида на тази снимка, логично задава въпрос: Откъде ли идва звукът в тези слушалки и какво ли се чува в тях при подобен източник?
Да се усмихнем, Роси, защо да не се усмихнем, ама пък и ти да се беше малко усмихнала… А то тъга… И нега също така. Иначе хубава снимка, ама как не си пасва с това заглавие… (1985 г.)
Този албум на група “Славяни” попада в класацията заради стайлинга, избрал принципа “от всичко по нещо, пък каквото стане”. Не е станало. Особено при момчетата с тигровите тениски. А хавлиените превръзки за глава и китки (фронтмена) бяха абсолютно задължителен аксесоар по онова време. Годините не са успели да потушат гаменското излъчване на въпросните аксесоари.
Чисто и просто – тази жена отпред НЕ Е ТРЯБВАЛО да облича това яке. Толкоз по въпроса. 1988 г.
От обложката на този албум от 1980 г. вее чиста и неподправена депресия. Кой би посегнал към него в желание да си го купи, кой???
Това шансът е много относително нещо, да ви кажа. За някои хора комбинацията от облекла, прически, цветове и тези странни топчици, обрамчили образа, сигурно са шанс за някакво неповторимо преживяване.
Първи опити за готик стилистика (1980 г.) в албум на Сигнал. Сложна композиция, объркваща, но за сметка на това – въздействаща (заради озъбените неща най-вече). Пионерите на родния готик обаче тотално са изключили от полезрението си нещо много важно – шрифтовете. На такава картинка такива банални шрифтове… не знам, не знам.
Тигров клин? Не мога да повярвам, че през 1988 г. това е било социално приемливо долно облекло за мъж. Колко са се променили нещата! Ако видя дъщеря си в подобно нещо, ще се наложи да го отнема в полза на кофата за боклук.
Малко гладиатор, малко палач, малко дявол, малко човек с очила… Абе, да има. 1989 г.
Ковем, но също така и снимки правим и плочи, такова, издаваме.
Предната молба на Роси Кирилова (Усмихни се за мен) явно не е била чута, защото през 1987 г. излиза този албум, където видимо все по-страдащата Роси моли вече поне за едно “добър ден”.
Изключително уместно подбрана снимка за обложка на албум с танцова и забавна музика от 1970 г. Странни скални образувания и далечна крепост, ЙЕ, ЙЕ.
Няма какво да кажем. Стилът си е стил, наистина. (1980 г.)
Тази обложка от 1980 г. е графично стилна, но попада в класацията заради хубавия превод на български на израза “If you want to boogie, forget it”.
Много мустак, много нещо в този албум на “Турбо” от 1984 г. Плочата сигурно е трябвало да бъде въртяна с интерес, за да се разгледат различните физиономии. Аз не бих.
Устни с плоча вътре. Дизайн. Колко ли са се радвали на находката… 1980 г.
Много интересно графично решение – изрязано тясно парче от обща снимка, сложено на черен фон, а всичко това, от своя страна – на син! 1976 г., а групата не е случайна.
Къде можеше да се танцува нон-стоп през 1983 г.? В интерхотелите, естествено. Затова и въпросните институции присъстват на обложката.
Мда. 1983 г.
Щом е имало такива песни, значи е трябвало да има и такива обложки. 1968 г.
Много може да се каже за тази обложка на касета от 1999 г. Женският силует, сълзата (всъщност цифрата 1), която пада на рамото на Вили, облечен с елек и шапка Navy…
Star Brothers. Тавата е от 1979 г. и вътре има песен със заглавие “Поехали!”
1991 г. Милена, Ха-ха. Who’s laughing now, eh?
1965 г. – е може ли соц без фикус?
“Дръжте се естествено”, е викал фотографът на близнаците, едва крепящи се на трамплина за скачане над някакъв пълен басейн. Смеят се Благовест и Светослав, ама като гледам как се крепи на нокти този отпред, не ще да е била много смешна тази фотосесия. 1986 г.
Готини са обложките, някои си ги спомних, за времето си са бяха напълно адекватни, друг е въпросът как изглеждат сега в очите ни на фона глобализацията и интернет. Нека не забравяме, че тогава нямаше компютри, Adobe и прочее 🙂
Да “пукна” на дърво ли??? 😀 😀 😀
Е как може да пропуснете Кремиковски Искри! 🙂
http://1.bp.blogspot.com/-ft4eXw6fQ1k/TbfWZkoXHjI/AAAAAAAABgI/bbGAR7LCMBk/s1600/album.jpg
странните скални образувания и крепост са в Белоградчик… но наистина интересно решение за “забавна танцова музика” 🙂
Е, бива ли в коментара на втората обложка на Роси Кирилова да подминете превода: “Say Good Morning” – “Кажи ми добър ден” (запазвам и пунктуацията)?!
🙂
Ох, просто се скъсах от смях!!!! Те обложките сами по себе си са адски смешни, особено събрани така на едно място, но коментарите под тях са направо съкрушителни и рядко забавни:-) ХАаааахахахахаха
Уахаха, жестоко!!
Ама все ми се чини, че можеше да се мине без грозноватите триъгълничета на младежа Антон.
От разстоянието на времето, всичко изглежда с весело умиление. Тук иронията е излишна…ако я има. Защо не публикувате “францужка” мода в Париж от края на 19-ти век или облеклото на автора на тези публикации от времето, когато е бил на пет годинки…а може и на три?! Хубаво ще е ако цивилизацията /цивилизоването/ ни преминава през смях, а не през сълзи и немотия. Учим се от времето, а постиженията ни са в резултат от натрупване – във всеки случай, не на ирония.
Добре, че Графа има по-добър вкус за облекло от майка си 🙂 (“Спешен случай”и Янка Рупкина)
Странните скали са Белоградчишките скали и крепостта към тях.
Едюкейт юрселф!
хахаха Къртят просто тези обложки . Много смях има в тях ! А последната няколко пъти чета го “Да ПУКНА на дърво”
Тъпо,тъпо…Чудно ми е как ли са изглеждали обложките на западните банди тогава и дали нямаше и там същите издънки!?Да не говоря че примерно по отношение на обложката на Сигнал-няма как да сложат каквито и да било готически шрифтове на текста.Явно ти липсва обща култура да знаеш че те тогава подобни шрифтове се свързваха с Нацистка Германия.
Blagovest and Svetoslav Argirov (или Argirovi?) ; А на Деян и Бойко Неделчеви какви смешни обложки имаше…. На Пулсиращи ноти и Музикална стълбица бяха пълен смях обложките като дизайн, а пък на СанРемо 88 беше една голяма шапка и под нея пише 88. Имах плоча на дует Ритон “Накъдето ми видят очите” , Катя със зелена коса. Няма такъв кич
повечето плочи още ги пазя и си пускам! иначе да повечето обложки са трагедия да не говорим за странния англ.ез на който бяха правени преводите! или другия случай обърканите имена на композиторите(когато песните са преводни) те повечето пъти пишеха б,т(бълг.текст) а в редките случай когато се споменаваше име на композитор то или бе объркано или грешно изписано! за песните да не говорим(особено превода на заглавието от български на англ) както се казва OMG!
Стилът на шрифта от обложката на “Шанс” е същият като при първия албум на Rush. Адски впечатляващо.